fordította: lapishun
- Mi a fenét csinálsz?
- Épp ellopom a menyasszonyod.
- Elég legyen!
- Eun Ha Won!
- Boldog szülinapo!
- Szülinap?
- Meglepi!
- Boldog szülinapot, Ha Won kisasszony!
- Ó, akkor ti....
- Igen!
- Csak egy szülinapi átverés...
- Áááá.
- Mondtam, hogy ne vidd túlzásba!
- Nem látod, mennyire meglepődött?
- Akkor sikerült.
- Igen... sikerült meglepnünk őt, ugye?
- Meglepetés!
- Jól van, együnk!
- Yoon Sung mondta, hogy nagyon jó étvágyad van, nuna!
- Gyerünk!
- Yoon-Sung főzött,
a dekoráció pedig az énekesünk munkája, igaz?
- Hogy tetszik az ajándékom?
- Miféle ajándék? - Amit az asztalodon hagytam.
- Ki tette ezt ide?
- Hé, minek halászod ki azaokat?
- Ez a termék minta három napig is kitart!
- Eun Ha Won!
- Azt tőled kaptam?
- Később is ráérsz megköszönni.
- Nincs szükségem ilyesmire.
- Akkor mi az, amire szükséged van?
- Ó, iskolai egyenruha!
- Jövőhónapban ballagok.
- Már megint ez a hülye egyenruha.
- Tőled nem kap semmit?
- Ha nem kapok, az sem baj, mert meg van az ajándékom!
- Ta-dám!
- Jól van, 1,2 3!
- Kész is.
- Úgy veszem, hogy tőled kaptam.
- Mit csináltál?
- Vak vagy? Egy szelfit.
- Ezzel csúnyán megsértetted a személyiségi jogaimat!
- Csak megörökítettem, hogy életetekben először együtt esztek.
- Akkor jöhet az én meglepetésem?
- Nem ma van a születésnapom!
- Micsoda?
- Várjunk csak!
- Látod?! Ide van írva: Szülinap!
- Ó, az csak leszakadt.
- De a nap az stimmel, csak a hónap nem.
- Micsoda?
- De úgy teszek, mint ha ma lenne.
- Nektek hála tényleg olyan, mintha ma lenne!
- Ráadásul együtt is eszünk!
- Nincs születésnapod, nincs okom itt üldögélni.
- Szemmel tartalak, kezdenek érdekessé válni a dolgok.
- Ne foglalkozzunk vele, inkább együnk!
- Ez az! - Jó étvágyat!
- Tessék, előbb ezt!
- Jól van.
- Aú!
- Emlékszel...
azt mondtam, megvédelek?
- Igen.
- Nem csak úgy mondtam.
- Ha nem is gyógyíthatom be a Kang Hyun Min által okozott sebeket,
de mostantól megvédelek, hogy ne szerezz többet.
- Ez... hogy érted?
- Szeretnék megtenni érted, amit csak tudok.
Miért lenne minden Hyun Miné?
- El akarom lopni a menyasszonyodat.
- Mi a fenét akart Kang Ji Woon?
- Ez sem illik össze.
- Nem.
- Nem ez az.
- Ez sem az.
Születésnap
- Ó! Megvan!
- Megtaáltam!
- Szóval májusban van a születésnapja?
- De miért érdekel ennyire a szülinapja?
- Megijesztettél.
- Mit csinálsz itt?
- Mondd,
nem vert gyorsabban a szíved attól, amit Kang Ji Woon mondott
igaz?
- Dehogy is.
- Ne értsd félre.
- Az egyedüli, akire gondol, az Park Hye Ji.
- Nagyon is jól tudom.
- Akkor sincs közöm hozzá.
- Nem akarom, hogy bajod legyen.
- Ha a hátam mögött akartok beszélni rólam, azt máshol tegyétek!
- Ez az első fotó, ahol egy asztalnál ülnek.
- Egy igazi családi fotó!
- Jobban kellett volna figyelnem, hogy élesebb kép legyen.
- Kit érdekel? Az a lényeg, hogy együtt voltak.
- Az elnök úr előkíszette az első évre a tandíját,
és egy kisebb készpénzt is, kisaszony.
- Mi? Egy év tandíj, és még készpénz?
- Meggyőződtem a képességeiről.
- Így fejezem ki, hogy minden elismerésem a magáé,
ne érezze kényelmetlenül magát!
- De akkor is... túl nagylelkű!
- Miről beszél? Ez egyáltalán nem sok!
- Ó, ehelyett nem lehetne,
hogy magánál dolgozzak.... mondjuk 10 000 wonos órabérért?
- Az étkezéseket...
mivel sokat együk, számojunk legalább két étkezéssel,
és az egyéb fogyasztásokkal, amiket a házban elhasználok...
- Kisasszony!
- Igen?
- Őszintén szólva, közel sem fizetek annyit, amennyit megérdemelne.
- De akkor is.. elnök úr!
- De még akkor sincs vége!
- Igenis.
- Maga beszélt neki az anyukámról, igaz?
- Ezt hogy érti?
- Hogy lehetséges, hogy anyukám sírhelyének a bérleti díja és a bónusz, amit kaptam pont ugyanannyi?
- Sajnálom.
- Nem állt szándékomban vissza élni az információkkal.
- Csak valahogy felmerült az elnökúrral való beszélgetés...
- Köszönöm szépen.
- Nagyon bántott, hogy nem tudok gondoskodni anyukámról.
- Tényleg, nagyon hálás vagyok.
- Ha most a temetőbe megy, szeretné... ha elvinném?
- Nem. Anyával buszozni fogunk.
- Rendben, akkor kérem vigyázzon magára és időben...
- Tudja, hogy pont úgy nyaggat... ahogy a szülők nyaggatják a gyerekeiket?
- Gyerekek!
- A fiaitok végre együtt ettek.
Ji Hwa Ja
- Ő ment hozzá a Haneul Csoport elnökéhez, igaz?
- Igen, így van.
- Meglepődne, ha látná. Nagyon fiatal!
- Elintézné, hogy hozzám kerüljön?
- Persze, úgysincs kedvence jelenleg.
- Azta...
- Az elnök igen szerencsés, hogy ilyen csodás bőre van a feleségének.
- Láttam az adatlapján, hogy velem egykorú.
- De a bőre legalább 12 évvel fiatalabb, mint az enyém!
- De...
most ment férjhez, de már van három unokája.
- Nem találja kényelmetlennek?
- A családhoz tartoznak, miért lenne kényelmetlen?
- Ó, igen, persze!
- De...
hallottam pár pletykát a Fellegvárról.
- Pletykát?
- Ott élnek az unokák, igaz?
- De azt hallottam egy fiatal lány is odaköltözött.
- Ezt hol hallotta?
- A lányom iskolájában mesélik.
- Tudja, a környéken van az iskolájuk.
- Túl sokat beszél... nem gondolja?
- Igen, bocsánat.
- Figyelj, szerintem Ha Won tényleg a Fellegvárban lakik.
- Nyugodj már meg!
- Ma az elnök feleségét masszíroztam, próbáltam nála puhatolózni.
- De hogy költözhetett az a cafat a Fellegvárba?
- Ennek semmi értelme!
- Yoo Na!
- Nyugodj már meg, rendben? Mégsem arról van szó, hogy hozzámegy az egyikhez!
- Nyugodj meg, rendben?
- Nem tudok megnyugodni, annyira idegesít!
- Semmi értelme!
- Fenébe is!Damn it!
- Anya!
- Azt hiszem, jövőre tényleg bejutok az egyetemre.
- Valami nagyon meglepő történt.
- Munkát kaptam egy szuper-gazdag embertől.
- Három unokája van.
- De mindhárman eléggé...
- De azért jól kijövünk.
- Elmondhatom, hogy gazdag barátaim vannak!
- Vicces, igaz?
- Látod? Nézd!
- Még bulit is csináltak nekem.
- De...
kicsit furák voltak.
- De akkor is boldoggá tettek.
- Jó érzés volt, hogy törődtek velem.
- Anya!
- Biztosan eleget fogok keresni, hogy fizetni tudjam a tandíjamat.
- Te csak pihenj nyugodtan!
Han Jung Soon: 2006. Január 31 Park Ok Sun: 2006. Január 31.
Han Jung Soon 1975.03.05. - 2006.01.31.
- Rendben, készítsük el a gyümölcsöket is!
- Igen, asszonyom!
- Azta... valami buli lesz?
- Közeledik az elnök úr fiai halálának évfordulója.
- A fiai?
- Tudod... az úrfik apjai.
- Úgy rendelték, mi magunk készítsük el az étket.
- Szóval sok ám a teendő!
- De mindhárman meghaltak?
- Így van.
- Szegény elnökúr!
- A középső saját maga végzett magával,
a másik kettő pedig ugyanabban az autó balesetben halt meg.
- Szomorú ez, biza.
- Így egy napon emlékezünk rájuk.
- Tudom, hogy nem szerették az apjukat, de akkor is kegyetlenek az úrfik.
- Egyik sem teszi somfordál le olyankor.
- A saját apjukról sem emlékeznek meg?
- Még azelőtt elvesztették az apjukat,
mielőtt igazán megérthették vóna.
- Így megértem kicsikét őket.
- De elveszteni egy szülőt semmi ahhoz képest, amit az elnök úr érezhetik
az elvesztett gyerekei felett.
- Legalább kicsit tekintettel lehetnének a nagyapjukra az úrfik!
- Aztat tartják, a szüleid sírja felett könnyel gyászolsz, de a gyerekeid felett vérrel.
- Nem így van?
- Szegénykéim!
- Meg kell tennetek. Ji Woonnal együtt.
- Nem is tudom.
- Minek?
- Az elnök úr várni fog rátok.
- A sirató asszonyok majd teszik a dolguk.
- Így van.
- És te, Ji Woon?
- Most először emlékezhetsz meg apádról.
- Eljössz?
- Egy éve tudom, hogy ki volt az apám...
tényleg el kell mennem?
- Hogy lehetnek ilyenek?
- Oda sem figyelnek magára, mikor beszél.
- Miért nem akarnak részt venni a saját apjuk megemlékezésén?
- Megértem őket.
- Igen, én sem értem ők...
- Várjunk, mit mondott?
- Nem ismeri eléggé a körülményeket.
- Sok dolog történt, amit nehéz lenne megmagyarázni.
- Ó, ne próbáljam meg?
- Ha Won kisasszony megpróbálja?
- Igen, olyan sokat fizet, hogy ez a legkevesebb, amit megtehetek.
- Ha rámbízza, biztosan sikerülni fog.
- Ez jóval keményebb lesz, mint arra rávenni őket, hogy együtt egyenek.
- De sokkal fontosabb is.
- Szeretném, ha sikerülne,
biztos kíváncsiak rájuk az apáik.
- Beleegyezett, uram?
- Szeretnék bízni benne.
- Gondolja, hogy ezúttal is sikerrel jár?
- Ki tudja?
- Belegondolva... már 10 éve próbálkozom, a saját módszereimmel.
- Mi az, ma sincs rajtad semmi?
- Pontosan. Kiszállok.
- Nem érdekel.
- Mi?
- Azt mondtad, engem akarsz.
- Gondoltam, miért ne úszhatnék akkor veled.
- Megőrültél?
- De mondd csak... Hye Ji előtt is elismételnéd, hogy engem akarsz?
- Miért kellene ezt tennem?
- Te, Kang Hyun Min, és Park Hye Ji.
- Ez a szerelmi háromszög önmagában is elég bonyolult.
- Kíváncsi vagyok, miért akartál engem is belekeverni.
- A bonyolult dolgok gyűjtögetése a hobbid?
- Igen. Az a hobbim.
- Akkor leöltözök és én is beszállok.
- Mi... mit csinálsz?
- Mindig is kíváncsi voltam, milyen meztelenül úszni, hát kipróbálom.
- Miért?
- Ha már úgyis engem akarsz, simán meztelenkedhetünk, nem?
- Ne szórakozz!
- Nézzenek oda!
- Teljesen lefagyott.
- Ártatlan kis szaros!
- 1, 2, 3!
- Mi a fene?
- Csak egy zuhanyzó van a medencéhez.
- Megijesztettél.
- Mi a fene?
- Csak egy zuhanyzó van a medencéhez.
- Megijesztettél.
- Valamit mondani akartál,
hát rajta!
- Komolyan gondoltam, mikor azt mondtam, hogy elloplak.
- Szóval várd ki a végét!
- A beképzelt tetűládáját neki!
- Miért hozott ennyire zavarba?
- Szedd össze magad, Eun Ha Won!
- Szedd össze magad!
- Meg sem tudtam kérdezni a megemlékezésről.
- Nem igazán érdekel a dolog.
- Nagyapa csak azután törődött apámmal, miután meghalt.
- Ezt hogy érted?
- A nagyanyám...
nem volt nagyapám felesége.
- Talán fogalmazzunk úgy, hogy csak az ágyasa volt.
- Épp ezért, apámnak titokban kellett felnőnie,
hogy a feleségei ne tudjanak róla semmit.
- Ó... értem.
- Tudom, hogy jó szándék vezérel, de dolgoznom kell
- Ó, valóban? Bocsi. Biztos feltartalak.
- Semmi baj. - Mindent bele!
- Csinálj, amit akarsz! Nem megyek.
- A te dolgod, hogy visszajössz-e Koreába.
- Csak ne használd kifogásként, hogy engem láthass.
- Miért jöttél? Nem szoktál magadtól beállítani.
- Beszélni szeretnék veled valamiről.
- Ó, ehhez már eléggé hozzászoktam.
- Tessék?
- Mindenki izgul, ha sorra kerül.
- Tessék.
- Csak mondd el szép nyugodtan!
- Mit csiálsz?
- Így! Érzed a szívverésed, igaz?
- A szívverésed felgyorsul, ha olyan valaki előtt állsz, aki tetszik neked.
- Nem.. Nem érzek ilyesmit.
- Komolyan? És itt? Itt sem érzed?
- Elég szabálytalan. Szívritmus zavarod van?
- Sosem tudod elengedni magad!
- Semmi baja a szívemnek!
- Tényleg nem fogsz elmenni?
- Hova?
- Apukád megemlékezésére.
- Igen, nem megyek.
- Miért nem.
- Mert ott lesz valaki, akivel nem szeretnék találkozni.
- Sajnálom, de ezt most jobb, ha feladod.
- Igen, túl könnyű lett volna így.
- De akkor sem adom fel!
- Mit csinálsz?
- Minek állod el az utat?
- Izé....
apukád megemlékezésével kapcsolatban....
- Nincs apám.
- Kang Seo Woo!
A széles váll, oly keskenynek tűnik már.
Ritkán látott mosolyod megértettem volna...
- Mit csinálsz?
- Valamit meg kell beszélnem veled.
- Minek nyúltál hozzá?
- Ne haragudj! Rád vártam és...
- Mondd...
szeretnél írni egy dalt apukádnak, igaz?
- Ha mondandód van neki, menj és tedd tiszteletedet előtte!
... ha tudom, akkor látlak utoljára.
- Szervusz!
- Tessék?
- Szóval te vagy az!
- A lány az elnök úr esküvőjéről.
- Aki Hyun Minnal jött.
- Ó.. és ön kicsida?
- Én?
- Én az anyukája vagyok.
- Ó, Jó napot kívánok! Örvendek.
- Személyesen szebb vagy.
- hát.. izééé
- Köszönöm.
- De úgy tűnik Hyun Min eltűnt valahova.
- Nincs a szobájában? Megyek megnézem.
- Ne! Inkáb...
nem segítenél nekem?
- Fordítsa meg!
- Jobb, ha ne vásárlunk többet, alig bírod el!
- Nem, semmi baj!
- Tényleg komolyan gondolod, mikor ennyire izzadsz?
- Ez... csak....
mert olyan meleg van itt.
- Mi másra van még szükségem, ha egy hétig maradok?
- Fogkefe és fogkrém.. És hasonlók!
- Szívem, ezek mind vannak a hotelben!
- Ó, értem.
- Azt hiszem, akkor végeztünk.
- Ó, meg van! Könyv!
- Könyv? - Igen.
- Á, könyv!
- Biztos unatkozik egyedül a hotelszában.
- Nem hiányzott a nyelv, míg külföldön élt?
- Érdekes gondolat.
- És mondd... tudnál könyvet ajánlani?
- Igen. Segítek választani.
- Megérkezett? Úton vagyok.
- Megérkezett, asszonyom?
- Elnézést...
- Mondom, hogy így van! - Rendben, rendben.
- Igen, jöjjön be!
- Előkészítetem, amit tegnap kért.
- Ó, végre itt van!
- Mi ez?
- Valami, amim még sosem volt.
- Micsoda?
- Az első családi fotó a fiúkról.
- Akkor lenne családi fotó, ha mi is rajta lennénk.
- Igazad van. Legközelebb ne hagyjuk ki!
- Nem egy átlagos lány.
- A könyvet is vigye fel! - Igenis.
- Köszönöm.
- Van kedved velem vacsorázni?
- Keményen megdolgoztál.
- Igen. Köszönöm.
- Nem találkozott az édesanyjával?
- Úgy tűnik, a nagy izzadtságban egész megéheztem.
- Egyél csak!
- Köszönöm.
- Keményen megdolgoztál ma.
- Ennyi elég lesz?
- Tessék?
- Szeretnélek kárpótolni a rám fordított idődért.
- De.. hát... kárpó... Igazán nem szükséges.
- Csak azt tettem, amit kellett.
- Miért?
- Miért is kellett volna ezt tenned?
- Izé.... hát....
- Nem hiszem, hogy olyan viszonyban lennénk.
- Nem hiszem, hogy a családhoz tartoznál, nem igaz?
- Tudod.. eléggé megválogatjuk, kit engedünk be a családba.
- Nem házasodhat be bárki a Haneul Csoportba.
- Megértetted, amit mondok, igaz?
- Így már tudod, milyen viszonyban leszünk.
- Nem szeretném, ha valaha is többre vágynál. Megértetted?
- Szervusz!
- Menjünk!
- Hé, mit csinálsz?
- Nem is köszönsz anyádnak, kisfiam?
- Azt mondtam, menjünk!
- Várj... hé.. várj már.... Viszont látásra!
- Hé, mi van veled?
- Ténlyeg hülye vagy?
- Minek szegődsz vadidegenek mellé, mintha a szolgájuk lennél?
- Vadidegenek?
- Mégis mi van veled?
- Ő nem vadidegen.
- Ő az anyukád, ezért mentem vele.
- És nem a szolgája voltam, csak segítettem neki.
- Olyan naív vagy... méghogy segíteni!
- De hát az anyukád!
- Tessék?
- Olyan fura, hogy segítek egy barátom anyukájának?
- Vigyázz magadra! Ma átléptél egy határt!
- Azt hittem több vagyok egy álmenyasszonynál.
- Azt hittem, barátok is lehetünk.
- Ezért segítettem hát anyukádnak....
- Mi az, hogy barátok?!
- Miből gondoltad, hogy a barátom vagy?
- Rendben. Sajnálom.
- Azt hittem túlbecsültem mit jelentek neked.
Jól van a kezed?
Azt akarom, hogy az a lány eltűnjön mellőle!
Hé, mit csinálsz?
Ellopom a menyasszonyodat.
Hye Ji
Te voltál az, aki Eun Ha Wont a Fellegvárba hoztad?
Igen. Ki más hozta volna oda a barátnőmet?
Semmi köze hozzád, ne foglalkozz vele!
- Tudtam, hogy ez lesz!
- Még a telefont sem veszed fel.
- Bocs, nem vettem észre!
- Használ valamit, ha munkába temeted magad?
- Ne haragudj, sok dolgom van.
- Miért nem eszel? Nem ízlik?
- Nincs étvágyam.
- A fiaid halálának évfordulója miatt?
- Mindig eszembejutnak ilyenkor.
- Természetesen nem tudom tudom átérezni a fájdalmad,
de szeretném, ha megosztanád velem!
- Köszönöm.
- A gyerekek eljönnek?
- A fiaim sosem mutatták ki szeretetüket a gyerekeik iránt.
- Nem csoda, ha nem akarnak eljönni.
- Most nem unokákra lenne szükséged,
hanem egy fiúra, akire támaszkodhatsz.
- Igen, pontosan.
- Minek tornázol ilyen későn?
- Ó.... nem érzem jól magam.
- Akkor vegyél be gyógyszert!
- Már vettem.
- Akkor menj aludni!
- Ha egyedül vagyok ilyenkor, csak rosszabbul érzem magam.
- Ezért jöttem ki.
- Ne foglalkozz velem. Majd rendbe jövök.
- Gyere velem!
- Minek?
- Csak gyere!
- Nem!
- Ne nyávogj már!
- Olyan régen nem szúrták meg az ujjam!
- Szerinted azért csinálom, mert élvezem?
- Csak maradj nyugton!
- Várj! Ne! Ne!
- Nagyon profi vagy benne!
- 8 éves korom óta én csináltam anyámnak.
- Ó, nagyon ügyes kis lurkó voltál, mi?
- Menj aludni!
- Köszi!
- Ha nem lennél, még mindig szenvednék.
- Erről anyukám jut eszembe.
- Senki sem csinálta velem, mióta anya meghalt.
- Ott volt apukád.
- Ő nem csinált ilyesmit.
- Mivel nem vagyok az igazi lánya.
- Nem vicces?
- Tudod....
szeretném azt hinni, hogy tényleg ő az apám.
- Tudod vannak, akik sosem ismerik meg az igazi apjukat.
- Igen, igazad van.
- De tudod... hogyha...
mégis van apám,
szeretném még újra látni:
- Az igazi apámat.
- Hé! De mégis...
- Azta! Király vagy!
- Most már nem fáj a hasam. Hála a kezelésednek.
- Undorító vagy!
- Miért?
- És már kezded is!
- Ejj.. de büdös...
- Nem is büdös!
Eun Ha Won
- Épp ezért akartam segíteni...
- Mi az, hogy barátok?
- Miből gondoltad, hogy a barátom vagy?
Eun Ha Won
- Miért nem veszi fel?
- Túl gonosz voltam vele?
- Á, komolyan!
- Eun Ha Won!
- De mond...
titokban nem szeretnél vele találkozni?
- Kiről beszélsz?
- Mégiscsak szerette anyukádat.
- Úgyértem apukád.
- Fejezd be!
- Menj el a megemlékezésre!
- Hiányoztál, kisfiam!
- Úgy hiányzott az én jóképű kisfiam!
- Jaj, anya! - Mi az?
- Meg sem puszilhat anyád, mikor ezer éve nem látott?
- Hotelbe kellett volna menned! Miért ide jöttél?
- Annyira látni akartalak, rögtön ide jöttem a reptérről!
- Egy kicsit sem változtál, anya!
- Menjünk!
- Hogy lehet ilyen jóképű fiam?
- És ilyen kis édes? És ilyen szexi?
- Már megint túlzásba viszed!
- Mit?
- Elég, melegem van!
- Hogy lehetsz ilyen velem?
mikor évente egyszer találkozhatok csak veled!
- Addig fogok lógni, amíg teljesen le nem fősz!
- Már megint kezded! És amúgy is láttalak a koncertemen!
- És? Az nem számít találkozásnak!
- Egy pillanatra láttalak az öltöződbe menet.
- De most egy csomó időt fogok veled eltölteni!
- Engedj már el!
- Mit szólsz egy mozihoz? Egy musicalhez?
- Nem! Inkább maradjunk fent egész éjjel
és beszélgssünk!
- Szeretnék anya, de holnap felvételem lesz.
- Gyakorolnom kell!
- Nem akarom! Nem akarom!
- De holnap lesz a megemlékezés,
megint nem fogsz elmenni?
- Nem igazán szeretnék.
- Apa itt él a szívemben még ha nem is megyek el.
- Hogy felnőtt a kisfiam!
- De akkor is el kellene menned!
- Menjünk el! - Hagyj már!
- Menjünk együtt!
- Ó Istenem! Ez Hyun Min menyasszonyának a szobája?
- Akkor tényleg összeházasodnak?
- Csendesebben, anya!
- Hol Ji Woon mostanában?
- Á, megérkezett?
- Ó, Hyun Min! Látom, nem változtál.
- Hogy van a sógórnőm.
- Anyukádról beszélek.
- Miért engem kérdez?
- Érezze jó magát!
- A modora semmit sem változott.
- Menjünk, anya!
Anya
El kell jönnöd!
- Jól van....
- Mit beszél?
- Hiányzol, apa!
- Tényleg? Tényleg horkoltam?
- Igen és még beszléltél is álmodban.
- Mit Mit mondtam?
- Hiányzol apa!
- Hmm!?
- Nem tudom!
- Akkor holnap találkozunk! Várni foglak!
- Mondtam, hogy hagyj békén!
- Ne vágj már ilyen savanyú képet! Gyerünk!
- Ejjjj!
- Hé!
- Ne gyere be!
- Köszi!
- Látom, jól éreztétek magatokat.
- Itt vihorásztál.
- Flörtöltök egymással?
- Törődj a saját dolgoddal!
- Nem emlékszel, hogy minden ilyesmi tiltott a Fellegvárban?
- És akkor?
- Hogy teheted ezt velem? Hogy teheted ezt a vőlegényeddel?
- Ős pont az unokaöcsémmel?
- Miért viselkedsz így?
- Hogyan?
- Azt mondtad, nem vagyunk barátok.
- Szóval nem nevettséges így viselkedned?
- Meghúznád a vonalat, hogy tudjam mit nem szabad átlépnem?
- Á, értem.
- Akivel nem akarsz találkozni, az anyukád, igaz?
- Mivel nem vagyok a barátod, nem mondhatom meg, hogy viselkedj anyukáddal,
vagy hogy menj el apukád megemlékezésére.
- De egy dolgot szeretnék mondani.
- Apukád biztosan magányos.
Szeretnél vele találkozni, nem igaz?
Mégiscsak szerette anyukádat.
Úgyértem apukád.
- Elvesztette az anyját egy ilyen szörnyű balesetben....
- Nem is ismerte az apját, igaz?
- Gondolod, hogy egyedül ülne ott, ha ismerné?
- Az apja biztos ehagyta őket.
- Sajnálom, elbuktam.